Kaptenens loggbok, stjärndatum 2821.5.
På väg till Makus 3 med medicin.
Vi passerar Murasaki 312, en kvasarliknande formation.
Vag, odefinierad, en ovärderlig möjlighet till vetenskaplig studie.
Ombord finns överkommissarie Ferris-
-som övervakar leveransen av medicin till Makus 3.
Kapten till skytteln Galileo. Vänta, mr Spock.
Jag motsätter mig denna försening.
Ni ska få förnödenheterna till Makus 3-
-i tid till transporten till New Paris-kolonierna.
Inga problem, kommissarie. Och får jag påminna er om-
-att jag har en stående order om att undersöka kvasarer var de än är.
Dessutom är vi tre dagar från Makus.
Vi ska möta dem först om fem dar.
Jag gillar inte att ta risker. Farsoten grasserar okontrollerat på New Paris.
-Vi måste få dit medicinen i tid. -Inga problem.
Kapten till Galileo. Alla system klara för start.
Kraft på. Alla instrument igång. Alla värden normala. Allt klart.
Starta skytteln.
Värden normala.
Acceleration normal. Fas 1-separation normal.
-Position? -3,7.
-Jag... -Bestäm dig.
-Den här indikatorn har ballat ur. -Det kan man vänta sig.
Kvasarer stör sin omgivning. Hur mycket vet vi inte.
-Mycket, mr Boma. -Strålningen ökar.
Stoppa driften framåt, mr Latimer.
Jag kan inte. Inget händer.
Galileo till Enterprise.
Galileo till Enterprise. Svara.
-Joninterferens. -Vi dras rätt in i det.
Galileo till Enterprise.
Vi kan inte styra och dras rakt mot hjärtat av Murasaki 312.
Träffas av våldsam strålning i ytterskrovet. Kurs 3,25.
-Nånting? -Inget tydligt.
Ord om att dras ur kurs.
-Ge mig Galileos position. -Jag kan inte.
Vi får värden jag aldrig sett förut. Det är helt snurrigt.
Negativ jonkoncentration: 1,64 gånger 10 upphöjt till 9 meter.
Strålningsvåglängd: 370 Ångström.
Hög harmonik i hela spektrat.
-Vad är det? -Den där har joniserat sektorn.
Inga av våra instrument funkar.
Minst fyra solsystem i närheten.
Och där ute nånstans: en 24-fots skyttel ur kurs och omöjlig att styra.
Att hitta en nål i en höstack vore rena barnleken.
Rymden, den sista gränsen.
Detta är stjärnkryssaren Enterprises resor.
Dess femårsuppdrag: Att utforska okända, nya världar-
-att söka upp nytt liv och nya civilisationer-
-att djärvt färdas dit ingen tidigare färdats.
Kaptenens loggbok, stjärndatum 2821.7.
Det elektromagnetiska fenomenet Murasaki 312-
-virvlar som en elak pest i rymden-
-som en påminnelse om att sju av våra kamrater inte har hörts av.
Effekten har slagit ut våra normala söksystem.
Utan dem är vi blinda, nästan hjälplösa.
Jag motsatte mig det direkt. Flygningen till Makus 3 är viktigast.
Jag vet, men jag har forskarplikter. Att utforska kvasaren här är en.
Ni förlorade ju ert manskap.
-Vi har två dar på oss att hitta dem. -Två dar? I allt det där?
-Vill ni att jag lämnar dem där? -Ni skulle inte ha skickat ut dem.
Det finns en planet i systemet där det kan finnas mänskligt liv.
Typ M, syre/kväve och listad som Taurus 2.
Outforskad. Såvitt vi kan bedöma med vår utrustning-
-ligger den mitt i Murasaki-effekten.
-Tack. Mr Sulu... -Ja, kapten?
-Sätt kurs mot Taurus 2. -Ska bli, kapten.
-Mår du bra? -Ja.
Scotty? Boma?
Vilken åktur.
-Biträde? -Bara en liten bula i skallen.
Tack.
-Vad hände? -Jag vet inte.
Men...effektens magnetpotential var... Tack.
Den var sån att när vår fart ökade så multiplicerades den geometriskt.
Vi sköts in i effektens mitt.
Som en projektil.
-Din bedömning är rimlig. -Vilken röra.
Målande beskrivningar lagar inte trasiga kretsar.
Du får fullt upp.
Galileo till Enterprise. Svara.
Du väntar dig väl inget svar?
Nej. Det är bara logiskt att prova alla alternativ.
Dr McCoy, en atmosfärkontroll.
Partialtryck syre: 70mm Hg. Kväve: 140.
-Går att andas om man inte springer. -Bara fakta, doktorn.
Spår av argon, neon, krypton - allt i godtagbara mängder.
Men det är ingen trevlig badort.
Tack för din uppfattning.
-Spelar du in det här? -Självklart.
-Kontrollera skadorna, är du snäll. -Logiskt.
Vi ger mr Scott plats att jobba på.
Mr Latimer, mr Gaetano, beväpna er och speja i området-
-hela tiden så att ni ser skeppet.
Vad är sannolikheten för att få kontakt med Enterprise?
-I dessa förhållanden, oerhört usel. -De letar efter oss.
Om joniseringen är så utbredd som jag tror-
-så söker de utan instrument, bara med visuella hjälpmedel.
Då är det här en jätteplanet.
-Du tror inte att de hittar oss? -Inte när vi är här nere.
Vi kan få stanna här länge.
Ingenting, kapten.
Mr Sulu, nånting på era skannrar?
Nej, inga värden alls.
-Har du kopplat till reservkraften? -Ja. Ingen förändring.
Transportörrummet från kapten.
-Strålar transportörerna upp än? -Inte till 100%.
Vi strålade ner död materia, men det kom tillbaka separerat.
-Vi vågar inte prova med folk. -Tack.
Det här är kapten. Flygdäck.
Gör klar Columbus för omedelbar start för att söka av planetens yta.
Korrelera koordinater med mr Sulu.
Nånting, Uhura?
Alla frekvensband domineras av joniseringseffekt.
Sändning spärras, mottagning är omöjlig.
Nå, kapten?
Vi har till 2823.8 på oss att fortsätta leta, kommissarie.
Ni tror väl inte att ni lyckas?
De är mina vänner.
Jag fortsätter leta till sista ögonblicket.
Nåväl, kommendör, men inte en sekund senare än det.
Är det förstått?
Om inte, titta i bok 19, paragraf 433...
Jag kan reglerna. Jag vet allt om era befogenheter.
Starta skytteln Columbus.
Omständigheterna kunde vara bättre, men det är din stora chans.
-Min stora chans till vad? -Att föra befäl.
Jag känner dig.
Du har alltid ansett att logik är bästa grunden för ledarskap.
-Jag är en logisk man. -Vi behöver mer än logik nu.
Jag vet inget bättre sätt att börja på.
Att föra befäl äger sin tjusning även under dessa omständigheter.
Men jag gillar inte tanken på att föra befäl och skräms inte heller av den.
Den finns bara. Och jag gör allt som logiskt sett måste göras.
Ursäkta.
Mycket illa, mr Spock. Vi har förlorat mycket bränsle.
Vi uppnår aldrig flykthastighet.
Och om vi ska upp i banan måste vi lätta vår vikt med 250 kg.
-Så mycket som tre man väger. -Så kan man se det.
Eller motsvarande vikt i instrument.
Vi använder nästan varenda apparat för att komma upp i kretsbana.
Vi har mycket lite övervikt.
-Måste tre av oss stanna kvar? -Om inte läget förändras radikalt.
Och vem väljer?
Som chef blir valet mitt.
Hade du inte dragit lott?
Mycket originell idé, men jag är bättre ägnad att göra valet.
All right, mr Spock. Vilka?
Mitt val blir ett logiskt val som jag kommer fram till på logisk väg.
Liv och död är sällan logiskt.
Att uppnå ett önskat mål är alltid det.
Jag föreslår att vi går ut och kollar skrovet-
-om vi har missat nån skada.
Om nån skada har missats så var det när de skruvade ihop hans skalle.
Inte hans skalle, mr Boma, hans hjärta. Hans hjärta.
Vad är det?
Jag vet inte. Det kommer där uppifrån.
Nej, det kommer därifrån.
-Det är överallt runtomkring oss. -Vi sticker.
Kom, Boma.
Vad var det?
Nåt jättelikt. Fruktansvärt. Där uppe. Jag tror jag träffade det.
Såg du vad det var?
Nästan. Det var som en jätteapa.
-Stackars Latimer. -Det gick åtminstone fort.
Vi kommer härifrån.
-Inget där. -Det var det.
-Jag tvivlar inte på dig. -Nåt var det. Jag träffade det.
Folsom-spetsen.
Den är otroligt lik Folsom-spetsen-
-som hittades 1925 gammal tid, i New Mexico i Nordamerika.
Lite grövre vid skaftet. Inte lika effektiv.
Inte lika effektiv? Är det allt du kan säga?
Har jag fel, mr Boma?
Du, fel? Omöjligt.
-Vad är det då? -En man ligger död där.
Och du talar om stenspjut. Latimer då?
Min omtanke om de döda väcker inte liv i honom.
I effektivitetens intresse tror jag inte att vi ska lämna hans kropp här.
Att ta med honom hindrar inte reparationerna.
-Om ni behöver hjälp... -Vi gör det.
Hjälp mig med Latimer.
Kaptenens loggbok, stjärndatum 2822.3.
Vi fortsätter söka, men det blir svårare för varje ögonblick-
-att avvärja en känsla av meningslöshet och stor sorg.
Columbus har återvänt efter att ha sökt av kvadrant 779X till 534M.
Inget resultat.
-Nåt nytt om våra sensorer? -De jobbar på dem.
-Transportörer? -Fortfarande osäkra.
Tack.
-Kommendör. -Ja, kommissarien?
Jag vill inte överge ert manskap.
-Men kom ihåg... -Jag har inte glömt.
-Ni börjar få ont om tid. -Jag vet.
Använd extrakraften i transportörerna.
-Vi måste få igång dem. -Visst, kapten.
Uhura, beordra Columbus att öppna sin kurs två grader på varje varv nu.
Men då kommer de att söka av drygt 2 mil på varje sökvarv.
Då täcker vi det mesta av planetens yta.
-Ta rodret, mr Sulu. -Ja, kapten.
24 timmar till, kapten.
Kanalisera andra reservtanken genom huvudinsprutningen.
För ömtåligt. Det klarar inte trycket.
-Det sparar 25 kilo. -Utmärkt, doktorn.
Vi kan skrapa ihop 50 kilo.
Då väger vi ändå 75 kilo för mycket.
Hur kan du lämna kvar nån? Det där ute...
Det är förnuftigare att offra ett liv än sex.
-Jag talar inte om förnuft. -Det vore klokt om du började.
-Vi är klara. -För vad?
-Latimers begravning. -Vi kämpar mot klockan.
Han är värd en anständig begravning. Du är chef. Ett par ord.
-Doktorn, du kan orden. -Det är din uppgift.
Jag jobbar här. Snälla du.
Vi kan alla dö här. Låt oss åtminstone dö som män och inte maskiner.
Jag hoppas öka våra chanser att överleva.
-Nå, mr Scott? -Hjälp mig med röret.
Trycket sjunker.
-Vad hände? -Ett rör sprack.
Påfrestningen av att flyga genom atmosfären.
Ja, det avgjorde det. Vi har inget bränsle.
Det löser problemet med vem vi skulle lämna kvar.
-Betänk alternativen, mr Scott. -Utan bränsle... Vilka alternativ?
Det finns alltid alternativ.
Nåt händer där ute.
Vad säger dina hyperkänsliga öron om det?
Trä som gnids mot läder.
-De gör sig klara för anfall. -Inte nödvändigtvis.
Det kan vara en stamritual, om det är en stamkultur.
Nej, deras föremål är för primitiva. Snarare en lös sammanslutning.
-Om vi visste mer om dem... -Vi vet tillräckligt.
Är de stamfolk har de sammanhållning.
-Vi kan utnyttja det. -Hur?
Få dem att tänka sig för innan de anfaller oss.
Jag håller med. Om vi inget gör inbjuder vi dem att slakta oss.
Jag förfäras av hur lite hänsyn ni jordmän tar till livet.
Vi ser praktiskt på det. Vi slår till före dem.
-Mr Boma? -Absolut.
-Dr McCoy? -Låter logiskt.
Verkligen. Det tycker jag också. Men att ta liv urskillningslöst...
-Majoriteten... -Jag struntar i majoriteten.
Vi måste väga riskerna och våra skyldigheter mot andra livsformer-
-vänligt sinnade eller ej.
-Det finns ett tredje sätt. -Som kan kosta oss livet.
Det tror jag inte. Dr McCoy, Mears, gå till skeppet.
Hjälp mr Scott. Vi kommer strax.
Mina herrar, ni lyder mina order till punkt och pricka-
-och skjuter bara på order på mina mål.
-Så ska det låta. -Skjut för att skrämma, inte döda.
För guds... Du såg vad de gjorde med Latimer.
Jag har befälet. Ordern och ansvaret är mitt.
Följ mig.
Dimman...
-Jag ser dem inte. -Jag hör dem.
De är rakt framför oss. Flera stycken, tror jag.
Rikta era fasrar mot klockan 2 och klockan 10.
-Jag tycker vi skjuter mitt på dem. -Som tur är så ger jag ordern.
Sikta och skjut på min signal.
Eld.
Eld upphör.
-Nu tänker de sig för. -Vi borde ha dödat dem.
Det behövdes inte. Fruktan gör det som måste göras.
Mr Boma, följ med tillbaka till Galileo.
Mr Gaetano, du håller vakt här.
-Hittade ni dem? -Ja, de besvärar oss inte igen.
Hoppas inte. Scotty har en idé.
Det är farligt, men det kan gå.
Låt höra, mr Scott.
Jag kan justera huvudreaktorn till att gå på ett ersättningsbränsle.
Vi har inget ersättningsbränsle.
Jo, våra fasrar. Jag kan bygga om dem och använda deras energi. Det går.
De är vårt enda försvar.
De verkar också vara vårt enda hopp.
-Biträde, din faser. -Om varelserna anfaller igen då?
Inte på flera timmar. Och då är vi härifrån.
Vi borde kunna nå banan med alla ombord, men kan inte hålla den länge.
Vi behöver inte hålla den länge.
Om mindre än 24 timmar tvingas Enterprise att avbryta sökandet.
Om vi inte kan stanna i banan efter det spelar det ingen roll.
Vare sig vi dör i en krympande bana eller på planetens yta-
-så kommer vi att dö.
Doktorn...din faser.
Sätt igång, mr Scott.
Jag bedömer att transportörerna nu är säkra för personer.
Bra. Det här är kapten.
Patrull 1, 2 och 3 till transportörrummet-
-för omedelbar nedstrålning till planetens yta.
Kapten, det är ren tur om de hittar nåt.
Tur är vårt enda fungerande verktyg just nu.
Ge den till mr Scott för ombyggnad.
Ingen vet vad som hänt Gaetano-
-och du lämnar över hans faser som om inget alls hade hänt.
Ge den till mr Scott om jag inte återvänder.
Vart ska du?
Jag är vetenskaplig nyfiken på vad som har hänt mr Gaetano.
Återgå till skeppet, snälla.
Han riskerar livet för att hitta Gaetano-
-och om han hittar honom kan han lika gärna beordra honom att stanna här.
Jag förstår inget.
Tror du att skeppet lyfter?
Inte om vi inte får dit fasrarna.
De var inte rädda så länge, va?
Ytterst ologisk reaktion.
-De borde ha flytt från våra vapen. -Borde de ha respekterat oss?
-Självklart. -Respekt är en förnuftsprocess.
Har det slagit dig att de kan reagera emotionellt? Med ilska?
Jag svarar inte för deras oförutsägbarhet.
De var helt förutsägbara för alla med känslor.
Du kan lika gärna erkänna det, Spock. Din kära logik fick dem att anfalla.
-Varför har de inte gjort nåt? -De studerar oss, för stunden.
-En ny förutsägelse? -Min uppfattning.
-Stäng fönstren! -Studerar de oss?
De lär sig rätt fort.
-Du har alla svar. Vad gör vi nu? -Din ton blir alltmer fientlig.
Min ton är inte det enda fientliga.
-Märkligt. Ytterst ologiskt. -Jag är less på din logik!
-Vi skulle behöva lite inspiration. -Konstigt.
Jag har fattat logiska beslut. Ändå har två män dött.
Och du fick våra håriga vänner att anfalla oss.
Jag missbedömde dem.
Och förutsåg inte förbittringen från vår sida.
Mindre analys och mer handling är vad vi behöver.
-Hur länge till? -En timme. Kanske två.
-Det blir inte länge nog. -Det tar tid att tömma en faser.
Hur länge tror du plåtarna håller? Vi måste göra nåt.
Du har händerna fulla.
Kaptenens loggbok, stjärndatum 2823.1.
Våra patruller är på Taurus 2. Vi fortsätter hoppas.
Instrumenten börjar fungera igen-
-när jonstormen långsamt skingras.
På skeppet kan vi bara vänta.
-Vad nytt om sensorerna? -Enligt sista rapporten...
Jag vill veta nu.
-Ni har 2 timmar och 43 minuter. -Jag vet.
-Jag ska fortsätta påminna er. -Gör det.
Sensorsektionen rapporterar: statisk interferens ger falska bilder.
Åttio procent tros vara opålitliga.
-Radiosamband? -Långsamt bättre.
Kan inte sända eller mottaga.
-Vad tänker ni göra? -Göra?
Jag fortsätter leta, med ljus och lykta om så behövs-
-till sista ögonblicket.
Och om ni håller näsan borta från min brygga är jag tacksam.
Myndigheterna blir nöjda med ert flit.
Jag vet inte om de uppskattar hur ni tilltalar mig.
Jag har befälet här, mr Ferris.
Det har ni, kapten. I 2 timmar och 42 minuter till.
Hur mycket kraft har vi i batterierna?
-De är laddade, men får inte upp oss. -Gör de inredningen strömförande?
Det gör de!
Ställ er mitt i skeppet. Rör inte plåtarna.
Vänta. Är du klar?
-Klar. -Då så... Nu!
Igen!
Jag vågar inte använda mer om det ska tända.
Vi har använt nog. Fortsätt tömma fasrarna.
-Det måste ha gått. -För stunden.
När de ser att de är oskadda kommer de.
Se om det finns nåt mer ni kan lasta av för att göra skeppet lättare.
Mr Gaetanos kropp ligger där.
-Den måste lämnas kvar. -Inte utan begravning.
-Varelserna är inte långt borta. -Inte utan begravning.
Det utsätter manskapet för onödiga risker.
Jag tar risken.
Jag hade krävt en anständig begravning även om din kropp låg där.
-Mr Boma! -Jag är trött på maskinen!
-Det räcker! -Mina herrar.
Ni får er begravning om varelserna tillåter det.
Patrull 2 har strålat ombord igen.
De har förluster: en död, två skadade.
Jag får se löjtnant Kelowitz.
-Kelowitz, kapten. -Rapportera.
Vi blev anfallna. Stora håriga varelser.
Jag kollade med astralantropologerna. De är ordning 480G, antropoida.
Liknar livsformer på Hansens planet, men mycket större.
-Tre fyra meter höga. -Led ni förluster?
Fänrik O'Neil spetsades med spjut innan vi visste att de var där.
Löjtnant Immamura har en axel ur led och svåra skärsår, men klarar sig.
Varelserna finns överallt där. Om Galileo är på planeten, så...
Tack, löjtnant. Bäst du går till sjukan.
Ja, kapten.
Enligt kronometern är det nu 2823.8. Er tid är ute.
-Men de är kvar där ute. -Pestoffren också.
Jag tar nu befälet i enlighet med de galaktiska nödrutinerna.
-Avbryt sökandet. -Columbus har inte återvänt.
Jag har två sökpatruller ute.
Ni förhalar det. Kalla in patrullerna och gå mot Makus 3 genast.
Löjtnant, beordra transportörrummet att stråla upp de två sökpatrullerna.
-Kontakta Columbus. -Jag har delvis kontakt nu.
Säg då åt dem att återgå direkt. -Sulu, gör klart att avbryta sökandet.
Sätt kurs mot Makus 3.
Kaptenens loggbok, tillägg. Sökpatrullerna har kommit tillbaka.
Columbus är på väg tillbaka. Jag tvingades avbryta sökandet.
Strålarna funkar igen.
-De andra systemen? -För mycket störningar.
Kurs satt mot Makus 3.
Var beredd, mr Sulu. Hur länge tills Columbus är ombord?
23 minuter.
23 minuter...
Enterprise från Galileo. Svara. Enterprise.
Inget, sir. Bara joninterferens.
-Så där. -Vikten då?
Om vi kastar allt kan vi nå banan.
-Hur länge kan vi hålla den? -Ett par timmar.
Men om vi tajmar det rätt kan vi spara bränsle till ett återinträde.
Och landa här igen? Ingen lockande möjlighet.
Vi har väldigt få alternativ.
Dr McCoy? Mr Boma? När kan vi starta, mr Scott?
Om åtta minuter, om vikten stämmer.
Skeppet lyfter om prick tio minuter. Begrav mr Gaetano.
Kusten verkar klar där ute. Jag hjälper er. Skynda er.
Columbus är ombord, kapten.
Den sista patrullen har strålats upp välbehållen.
Alla system klara för warpfaktorer.
Mr Sulu, fortsätt på kursen mot Makus 3 i rymdnormal fart.
-Rymdnormal? -Det är mina order.
Alla sensorsektioner ska rikta strålarna akterut-
-för konstant sökning på full effekt.
In i skeppet! Omedelbar start!
Nej, tillbaka! Starta! Tillbaka! Nej!
Okej, spring!
-Nu, Scott! Jag sa åt er att starta. -Lägg av. Vi kunde inte lämna dig.
-Få iväg oss! -Vi borde röra oss, men står stilla.
Det är nån som håller kvar oss. Systemen är okej, men vi står stilla.
-Vad gör du? -Våra startraketer.
-Vi kan inte hålla banan. -Vill du stanna då?
Nej, mr Spock.
-Vi lyfter! -De släppte!
Vi måste upp i banan och kan inte stanna i den länge.
Om en timme kan vi vara tillbaka där vi började.
Genom att hämta mig kan ni ha spolierat er lilla chans att överleva.
Det logiska hade varit att lämna mig.
Påminn mig om att säga att jag är less på din logik.
Det är en mycket ologisk inställning.
-Bana om en minut. Bränslestatus? -100 kilopascal.
-Räcker till ett varv. -Och sen?
Vi tömde raketerna och kan inte landa mjukt.
Brinner vi upp?
-Krympande banor brukar sluta så. -Jag vill inte dö här uppe.
Hellre det än döden vi får på planeten.
Jag beundrar din förmåga att göra ett så genomtänkt val.
Du sa för en stund sen att det alltid fanns alternativ.
Sa jag? Jag kan ha haft fel.
Jag levde länge nog för att få höra det.
Finns det nåt vi kan göra?
Enterprise går säkerligen mot Makus 3 nu.
Jag tror i alla fall inte på änglar.
Jaha, mr Spock, så slutar ditt första befälsjobb.
Ja. Mitt första befälsjobb.
Lutning för bana.
Med nuvarande bränslemängd ger det oss runt 45 minuter.
Galileo till Enterprise. Svara.
-Vad hände? -Han sköt ut bränslet och antände det.
Vi behöver bränslet. Är du galen?
Kanske, mr Boma.
Hur lång tid har vi nu?
Banan börjar krympa när bränslet är slut. Sex minuter.
Kapten, det är nåt där. Vid Taurus 2.
Sensorer. En meteorit?
Nej, det håller en sidoställd linje. Där är det igen, håller kursen.
Gör helt om, mr Sulu.
Kontakta transportörrummet. Alla strålar klara. Full normalfart.
En nödsignal?
Det var som att skjuta ett nödbloss. Mr Spock, det var en bra risktagning.
-Det kanske var värt det. -Ingen där ute kunde se det.
Banan börjar krympa, mr Spock.
Tio sekunder till atmosfären.
Det kan bli er sista handling nånsin. Men den var genommänsklig.
-Helt ologisk. Det fanns ingen chans. -Det är precis det jag menar.
Det börjar bli varmt.
-Transportörer låsta. -Aktivera strålarna.
Vad den än var, kapten, så brann det upp i atmosfären.
Transportörrummet strålade nyss upp fem personer.
Vid liv och välbehållna.
Mr Sulu...fortsätt på kursen mot Makus 3.
-Framåt, warpfaktor 1. -Aj-aj, kapten.
Det är en sak jag inte förstår. Du kanske kan förklara logiken för mig.
När du antände bränslet visste du att ingen skulle se det.
-Det låter som en desperat handling. -Helt rätt.
Vi vet alla och doktorn hade instämt-
-att desperation är ett mycket emotionellt sinnestillstånd.
Hur förklarar din välkända logik det?
Det är enkelt. Jag undersökte problemet och det var hopplöst.
Logiken sa att under omständigheterna-
-så var den enda handlingen en desperat sådan.
Logiskt beslut efter logisk slutledning.
Du menar att du räknade ut att det var dags för ett emotionellt utbrott.
Jag hade inte sagt det så, kapten.
Men det är i grunden fakta.
Du medger inte att du för första gången-
-utförde en rent mänsklig emotionell handling?
Nej, kapten.
Mr Spock, du är en envis man.
Ja, kapten.